Китай бросает вызов Трампу в борьбе за мир в Украине
![Китай бросает вызов Трампу в борьбе за мир в Украине](https://i.uaportal.com/news/2024/7/26/5dddc443-8934-48ad-be13-ff039765ec2acx0cy10cw0w1080h608s.jpg?size=375x250)
Министр Кулеба посетил Китай по приглашению Пекина, "в центре внимания один вопрос – мир в Украине".
***
Учитывая перспективу избрания Трампа, Китай, как и некоторые другие страны, пробуют играть на опережение по глобальным вопросам, учитывая полную неопределенность, что именно будет делать Трамп и куда вернет политика Белого дома, если он станет президентом снова.
Далее текст на языке оригинала
Можливе президентство Трампа вже поміняло риторику Зеленського: з порядку денного цілковито прибрано "кордони 1991 року", натомість прийнято озвучену Джонсоном концепцію "кордони 24.02.22 і НАТО плюс ЗСУ стають бойовим загоном Європи". Фактично, це варіант обміняти частину територій на певний (недовгий) час спокою і можливість зберегти проєвропейський устрій. Останні опитування українців загалом свідчать, що подібний розвиток подій тепер влаштував би більшість. Однак невідомо, чи влаштовує цей варіант Путіна, а не тільки міжнародне співтовариство.
Однак для Сі не настільки принципово, на чому саме зійдуться сторони. Головне, що він серйозно сприйняв неодноразові публічні заяви Трампа і його оточення, що варто тільки обійняти посаду президента знов, як війну в Україні "буде закінчено за один день". І Сі остерігається, що це справді може вдатись Трампу, а Китай тоді лишиться взагалі за бортом мирного процесу.Але до виборів ще є понад 100 днів. І Китай категорично не зацікавлений в обранні Трампа з його жорсткою антикитайською позицією.
Відповідно, якщо можна перехопити у Трампа з-під носа мирне врегулювання в Україні і тим самим ще й не дати йому ні на 1% наростити рейтинг (а перемогу Трампа чи Гарріс дійсно визначатиме десь 1% чи й менше) – Китай спробує це зробити. У сенсі, підіграти Демпартії в українсько-європейському питанні.
Саме тому Пекін пришвидшився і активізував зусилля – щоб наприкінці 2024-го тогу миротворця приміряв Сі, а не Трамп. Бо Трамп-миротворець посилить свої позиції в Європі (яка зараз його відверто боїться). І тоді Китай втратить останні перспективи вирішення проблем між ним і західним світом. З Америкою і так ясно, що ситуація найближчим часом у Китаю не покращиться, а тільки погіршуватиметься. А от сподівання на нейтрально-позитивні стосунки з Європою ще мають під собою непогане підґрунтя. Тим більше, якщо Сі посприяє розв’язанню української проблеми.
Хоча можливий ще один аспект цієї глобальної політичної гри. Майже більярдний: кожен намагається підштовхнути ситуацію з Україною у такий бік, щоб відштовхнути потрібні кулі до потрібних луз. При цьому, очевидно, відчуття і доля самої України практично нецікаві гравцям.
Отже, парадоксальна гра довкола України, на думку деяких фахівців, виглядає так:
- США спробує коштом частини територій України і нашими компромісами у процесі укладання перемир'я (ті ж міфічні "права" міфічних "російськомовних" і квота у владних органах) змусити Росію відійти від Китаю. Тобто, купити нашими поступками хоч умовну і тимчасову неучасть Кремля у планах Китаю.
- Китай спробує максимально зберегти європейську і натівську орієнтацію України і свободу нашого маневру, щоб змусити Росію протистояти цьому і міцніше триматись китайського вектора. Тобто, з цієї точки зору Америка відштовхує Україну, щоб не посилити Китай Росією. А Китай підштовхує Україну до Заходу, щоб прив'язати до себе Росію.
Я б не сказав, що ця побудова не має під собою реального підґрунтя. На певному рівні саме ці наміри можуть рухати світовими політичними лідерами.